MAŞINA TIMPULUI
Dr Alexander Hartdegen MECANICĂ APLICATĂ
Nu uiţi ceva?
E legat de al treilea coeficient diferenţial...
Nu mă refer la asta.
- Diseară. - Poftim?
Emma...
- Cât e ceasul? - Aproape cinci.
Utilizarea energiei solare a fost respinsă.
Ideea cu undele electromagnetice, respinsă.
Decanul sugerează să mă ocup de ceva folositor umanităţii.
Cum ar fi avantajele consumului de tutun...
Problema e că ideile tale sunt prea... radicale.
Problema e cu facultatea. Sunt nişte dinozauri!
Au dispărut, dar încă nu şi-au dat seama.
Vor fi descoperiţi de un arheolog care nu va şti cum să le explice existenţa.
Alex, e primul tău an ca profesor asociat.
Ar fi bine să ai o atitudine ceva mai conservatoare.
Vorbeşti ca tata.
Uită-te la ei, Philby. Toţi sunt la fel, cu meloane identice...
Vrei ca studenţii să ajungă aşa?
Vreau să fie pregătiţi pentru lumea-n care vor trăi.
Eu, nu.
Vreau să alerge pe străzi şi să arunce toate meloanele...
- Doamnă Watchit! - Conaşul a venit acasă!
- L-ai cumpărat? - Domnule Philby.
Doamnă Watchit. Arătaţi bine.
E de la alergătura pe scări. Sunt ca un miel zburdalnic.
L-ai cumpărat?
- Da. - Vreau să-l văd.
Crezi că te las să pleci cu haina asta murdară?
Du-te să te schimbi!
Ai mai primit o scrisoare de la omuleţul ăla enervant...
Hai, porneşte-o!
Îi va ajuta pe oameni să-şi păstreze dinţii sănătoşi.
Ar trebui s-o dai la curăţat.
Cine are timp? De unde ai ştiut, despre Molly?
- Ce? - Că suntem făcuţi să fim împreună.
Face cea mai bună plăcintă din lume.
Nu eşti chiar deloc romantic?
Nu. Sunt un realist înrăit.
De ce îţi pierzi vremea cu nebunul ăla?
Are idei foarte interesante.
Un profesor la Columbia n-ar trebui să corespondeze cu-n contabil nebun.
Funcţionar la Patente.
Cred că domnul Einstein merită tot sprijinul pe care i-l pot oferi.
Vom ajunge vreodată prea departe...?
- Cu ce? - Cu asta.
Cu toate astea...
Nu se poate aşa ceva.
Bine...
- Cum arăt? - Relativ decent.
Mult succes diseară!
E o fată de treabă, care are un efect bun asupra ta.
Şi nu-ţi face griji. Încă mai ai mirosul acela ispititor de cretă.
Trebuie să mă grăbesc.
Aşa mai merge. De data asta, arăţi ca un adevărat gentleman.
Pentru binele tău! Dacă Emma mă refuză, tu urmezi!
Deja leşin de emoţie.
Urează-mi noroc.
Mulţumesc.
Flori proaspete!
- Doriţi flori, domnule? - Nu în seara asta, mulţumesc.
Ba nu... i-am promis flori.
Spectaculos!
O spectaculoasă risipă de bani. Blestemăţia se strică mereu...
- Vrei să te duc eu? - Da.
Cum ţii temperatura constantă?
Cu o garnitură în consolă la alimentator.
Doamne!
Îţi sunt recunoscător. Mereu uit de frână.
Urcă! Te duc eu, înainte să se strice din nou.
Mă tem că am deja alte planuri.
Altă dată. Ne plimbăm pe-aici, în fiecare seară.
Desigur.
- Cumpără-ţi un cal! - Bine, bine...
Alexander!
Ai întârziat, profesore.
Am venit cât am putut de repede.
Se spune că e la modă în Paris.
Am cumpărat-o cu 5 dolari, de la Macy's. Ce amuzant!
Foarte amuzant. Îmi place.
Unde sunt?
- Ce anume? - Florile.
Mi-ai promis flori. Îţi aminteşti?
Îmi pare rău, mi-a fost abătută atenţia.
De parcă ar fi ceva nou...
Emma, vreau să discut cu tine.
- Ne plimbăm prin parc? - Da.
Profesore, tremuri! Sper că nu te îmbolnăveşti!
Mă tem că asta e... Nu dorm prea bine.
Chiar şi când sunt treaz, nu-s bun de nimic.
Nu pot să mănânc, să gândesc... Nu mai pot să fac nimic.
Partea proastă e că nu ştiu dacă am să-mi mai revin vreodată.
Există un singur remediu...
Să te măriţi cu mine şi să rămâi cu mine, pentru tot restul vieţii.
Emma, ştiu că aşa ar fi bine.
Trebuie să fim împreună.
E singurul lucru asupra căruia nu a fost nevoie să cuget.
Alex...
Aşteaptă! Am ceva pentru tine.
Clipa romantică se risipeşte...
Ştiu. Stai puţin...
Ştiu că nu e un diamant...
- E "piatra lunii". - E piatra zodiei tale.
- M-am gândit că... - Te-ai gândit bine.
Îmi dau lacrimile.
Am auzit fără să vreau.
Doi tineri ce pornesc pe drumul vieţii...
- Vă doresc numai bine. - Mulţumesc.
Urăsc să fac asta şi sunt emoţionat de declaraţiile tale de iubire,
dar acum vreau să-mi dai toţi banii tăi.
Domnule?
Şi bijuteriile tale. Să zicem că asta este prima piedică din drumul vostru.
- Nu înţeleg... - Nu face o scenă!
Nu ai de ce. Dă-mi portofelul!
- M-ai auzit, băiete? - Bine, bine...
- Asta e tot. - Şi ceasul.
Şi mănuşile.
- Şi inelul. - Nu!
Ba mă tem că da, dragă. Şi poate că, de data asta, îţi cumpără un diamant.
Te rog! Nu inelul...
De ce ai făcut asta? E doar un inel...
Emma!
Patru ani mai târziu
Ce e?
Domnule! Domnul Philby e aici.
Aici?
- Da, domnule. A insistat să vină. - Spune-i să plece. Am treabă.
Nu plec nicăieri, Alex.
Doamne! Ce s-a întâmplat cu tine?
Am... Am lucrat.
Mai ţii minte? Înainte, îţi păsa de munca ta.
Îmi pasă mai mult de viaţa mea şi de a ta.
Am venit aici în fiecare zi, după înmormântare.
În fiecare săptămână, în fiecare lună...
Apoi am încetat să mai vin. Măcar ai remarcat asta?
- M-a durut, Alex... Foarte mult. - Atunci, de ce eşti aici?
S-ar putea să nu-ţi placă.
Ştiu, eşti îngrijorat. Doamna Watchit mi-a spus, în fiecare zi.
Dar aş vrea să pleci.
Nu te las să rămâi ascuns aici.
- Nu mă ascund. - Ştii bine că-i aşa.
D-na Watchit zice că stai zile şi nopţi.
Alex, te rog! Opreşte-te şi uită-te la mine!
Nu a fost vina ta!
Nu. N-a fost vina mea.
Poate că e vina doamnei Watchit, pentru că a cumpărat inelul.
Sau a bijutierului, pentru că l-a făcut.
Sau a bietului nefericit care a scos piatra aia din pământ.
Poate că e vina ta, pentru că mi-ai făcut cunoştinţă cu Emma.
Alexander, nimic nu poate schimba ceea ce s-a întâmplat.
Te înşeli. Eu voi schimba.
David, îţi apreciez îngrijorarea. Dar îţi cer să ai încredere în mine.
Vreau să am încredere în tine, Alex, dar... Ce faci aici?
Uite cum facem!
Vino la cină, peste o săptămână, şi am să-ţi arăt.
De ce nu vii acum? Molly...
Nu m-ai auzit, David?
Nu pot pleca acum, când sunt atât de aproape.
Bine. Vom continua discuţia asta, peste o săptămână.
Peste o săptămână, nici nu vom fi purtat această conversaţie.
Lui Alexander Pentru eternitate, Emma
Mulţumesc mult.
Vreau şi eu o pereche.
Ai venit mai devreme. E ceva neobişnuit.
Voiam să te văd.
Unde sunt?
- Ce anume? - Florile.
Mi-ai promis flori. Îţi aminteşti?
E şocant!
Nu încetezi să mă surprinzi.
Emma, vreau să discut cu tine.
- Ne plimbăm prin parc? - Nu.
Nu. Hai să mergem în oraş!
- Alex, ce se întâmplă? - Nimic. Să ne grăbim!
Alergatul îţi face bine. Tu nu porţi un corset!
Strada Bleeker! Repede!
Acum eşti foarte galant.
Profesore, tremuri! Sper că nu te îmbolnăveşti!
Nu. Mă simt bine. Mă simt minunat.
E bine să mă pot plimba cu tine, din nou...
- Dar ne-am plimbat, acum trei zile. - Nu aşa.
Niciodată aşa...
Doamne! Priveşte!
Am văzut-o.
Ştiu că te simţi rău.
Să ratezi tu şansa să examinezi o asemenea maşinărie nouă...
E doar o maşină.
Alexander, spune-mi ce se petrece. S-a întâmplat ceva?
Nu.
Nu. Emma, ascultă-mă!
Vreau să pleci acum. Te duci acasă şi rămâi acolo.
Îţi promit că am să vin în seara asta, mai târziu.
Poate vorbesc aiureli.
Voi fi supărat că n-ai venit în parc, dar ai încredere în mine.
Totul va fi în regulă. Te iubesc foarte mult.
Te voi iubi mereu.
Bine.
Dar, înainte de toate, unde sunt florile mele?
Flori să fie...
Aşteaptă aici! Să nu pleci!
Cu ce vă pot ajuta, domnule?
O duzină de trandafiri albi. Ba nu. Roşii.
Uşurel!
Îl caut pe profesorul Hartdegen.
Alex... Îmi pare atât de rău!
- Nu trebuia să se întâmple aşa. - Bineînţeles că nu.
Ştiu că nimic din ce pot spune...
Nu eram în parc, Philby. Eram în siguranţă.
De ce nu pot schimba asta?
Pot să mă întorc de o mie de ori, s-o văd murind în o mie de feluri...
Nu înţeleg.
Răspunsul nu e aici.
Nu aici.
Nu acum...
Viitorul este acum!
Restricţii sunt în vigoare.
Se poate schimba.
Pentru detalii, LunarLeisureLiving. Com.
Ultimele informaţii de la Lunar Leisure Living.
Inginerii noştri pregătesc explozia de 20 de megatone,
pentru camerele subterane Lunar Leisure Living.
Imaginaţi-vă că pescuiţi în Marea Liniştii...
Jucaţi golf în campionatul nostru, pe Câmpia Neil Armstrong...
O lovitură de 1500 m. Nici o problemă!
La o şesime din gravitaţie, puteţi reveni în ringul de dans!
Contactaţi Lunar Leisure Living. Rezervaţi o bucăţică de Paradis!
Viitorul este acum!
- Salut! - Bună ziua.
Frumos costum! Retro...
Mulţumesc.
Pariez că aia face un cappuccino tare bun!
Chestia aia...
Pe curând!
Atenţie, clasa 23! Adunarea! Ne vom opri la Antichităţi!
Pregătiţi-vă scanerele pentru download.
Câte doi! Mai repede!
Tommy, dacă mai faci asta o dată, îţi rearanjez ADN-ul! Du-te!
Câte doi! Mai repede!
Bun venit la Sistemul Vox. Cu ce vă pot ajuta?
Nu te-am văzut acolo.
Mereu se întâmplă aşa. Cu ce vă pot ajuta, domnule?
Ce e chestia asta?
E miezul memoriei mele fotonice. MMF, cum îi zicem noi.
Sunt aici, domnule.
Ce eşti tu?
Unitatea de Informare a Bibliotecii Publice.
Număr de înregistrare, NY-114.
- Cu ce vă pot ajuta? - Un aparat optic...
Un aparat optic? Nu, domnule. Sunt un dispozitiv fotonic,
cu capacităţi vizuale şi verbale, conectat la baza de date mondială.
Fotonic?
Sunt un compendiu al cunoştinţelor umanităţii.
Zona de interes?
Ştii ceva din fizică?
Accesez fizica.
Inginerie mecanică?
Optică dimensională, cronografie, cauzalitate şi paradox temporal.
- Călătoria în timp? - Da!
- Accesez Science-Fiction. - Nu! Aplicaţii practice!
Întrebarea mea este: de ce nu putem schimba trecutul?
Pentru că nu putem călători în trecut.
- Şi dacă am putea? - Nu se poate.
Scuză-mă. Ar trebui să mă crezi pe cuvânt.
Accesez lucrări de Isaac Asimov, H.G. Wells, Harlan Ellison...
Alexander Hartdegen...
- Spune-mi despre el! - Alexander Hartdegen, 1869-1903.
Om de ştiinţă american, considerat excentric.
S-au găsit scrieri legate de o maşină a timpului.
Spune-mi de maşină.
"Maşina timpului", de H.G. Wells, 1894.
Adaptată pentru film de George Pal
pentru scenă de Andrew Lloyd Weber.
Nu asta am vrut.
- Doriţi să ascultaţi muzica? - Nu.
- Este un loc pentru... - Mulţumesc. E de ajuns.
Mai doriţi şi altceva?
Nu. Sper să am mai mult noroc, peste câteva sute de ani.
Viaţă lungă şi prosperă!
La ce centru de evacuare aţi fost repartizat?
Sunteţi arestat, conform legii.
Întindeţi mâinile!
Veţi fi reţinut, până ce centrul de transport va dispune eliberarea dv.
- Aşteaptă! - Uşurel!
Trebuie să plecăm de-aici!
- Cum s-a întâmplat asta? - Luna... Mişcă!
- Imposibil! Ce s-a întâmplat? - Ai trăit într-o peşteră?
Da, într-o peşteră! Acum spune-mi!
Forările pentru colonia lunară i-au deviat orbita.
Luna se distruge! Haide!
Lasă-l! Să mergem!
Emma?
Nu te teme.
Aşteaptă! Nu pleca!
Aşteaptă!
Vreau să vorbesc cu tine.
Îmi pare rău. Nu înţeleg ce spui.
Acum înţelegi ce spun?
Da.
Lex... Limba de pe pietre!
Limba de pe pietre?
Dar tu mă înţelegi?
O învăţăm toţi când suntem tineri.
Ei... uitat. Ei au uitat.
Dar eu îi învăţ.
Ce spune?
Se întreabă dacă să te aruncăm în râu sau nu.
Spune-mi adevărul, repede. De unde vii?
Sunt de aici. Dar nu sunt de acum...
Am construit o maşină cu care călătoresc în timp.
Sunt din trecut.
Le-am spus că te-ai lovit la cap şi că eşti un nebun rătăcitor.
Ce faci?
- Ne pregătim pentru "mor". - Pentru noapte.
Vin cu voi.
Eloi?
Poporul tău cum se numeşte?
Voi ne-aţi spune newyorkezi.
- Newyorkezi... Sunt prietenoşi? - Până începi să le vorbeşti.
Spune-mi despre satul tău.
E un loc foarte aglomerat. Toţi par să se grăbească...
Şi toţi poartă meloane identice.
Nişte chestii mici şi negre, pe cap.
Cu ce te ocupi acolo?
Am fost profesor, ca Mara.
- Şi construiesc lucruri. - Şi eu, la fel.
Fac "sess'quin'tan" cu tata. Încă o mai folosim.
Sess'quin'tan?
Sess'quin'tan... Trepte din frânghie.
O scară din frânghie.
Putem face una. Am să te învăţ.
Îmi spui mai multe, în ziua următoare?
Mâine? Da, îţi mai spun.
Ai tu grijă de ăsta, la noapte...
Mulţumesc.
Noapte bună.
Kalen te va obosi, dacă te iei după el.
Mereu pune întrebări.
Părinţii noştri au fost severi, dar aşa este firea lui.
Unde sunt părinţii voştri?
Au plecat din acest loc.
Îmi pare rău.
Ai avut dreptate, Philby. Am mers prea departe.
Şezi alături de mine.
Mara, de ce scoateţi bărcile din apă, noaptea?
- Vă temeţi că vor fi furate? - Furate? Nu cunosc cuvântul.
- Vă temeţi că le va lua cineva? - E mai sigur aşa...
Acolo, de unde eşti tu, nu faceţi nimic pentru siguranţă?
Ba da. Desigur.
Sau în timpul din care eşti..
Deci nu sunt doar un nebun rătăcitor...
"Col'mar"... Poate vom găsi, mâine...
Flori?
Alexander...
- Se simte bine? - A avut un vis.
Şi eu, la fel.
- Mergeam prin junglă şi... ...ai văzut o siluetă.
- Un chip care mi-a rostit numele. - Noi toţi avem acest vis.
Toţi?
Da. Culcă-te la loc! Încă nu eşti refăcut.
Ce înseamnă Morlock?
E un vis de copil, atâta tot. Culcă-te la loc!
Am pus pietre din acestea în foarte multe locuri.
Părinţii mei m-au învăţat aici, pentru prima oară.
De ce învăţaţi limba asta, dacă n-o folosiţi?
E o tradiţie pe care o păstrăm.
Odinioară, a însemnat ceva. Trebuie să fie aici cu un motiv.
"O generaţie trece, alta vine, dar Pământul rămâne veşnic."
De ce ai venit aici?
De ce ai călătorit în timp?
Caut răspuns la o întrebare.
O întrebare?
Da. De ce nu pot schimba trecutul?
De ce ai vrea să-l schimbi?
Ai pierdut pe cineva...
O persoană pe care ai iubit-o foarte mult.
Mara, de ce nu există oameni în vârstă aici?
Ce vrei să spui?
Oameni bătrâni, de vârsta părinţilor sau a bunicilor tăi.
Au plecat din acest loc.
- Adică sunt morţi? - Da.
Toţi? Cum e posibil?
E mai bine să nu vorbim despre anumite lucruri.
Noi nu ne agăţăm de trecut, Alexander.
- Noi facem altceva. - Ce anume?
Ne amintim de ei... Cu acestea.
Alexander!
Acum vii la muncă?
Nu. Încă nu se simte bine.
Mergem să-i vedem maşina.
Acum?
Rămâi cu Toren.
Te duci în ziua următoare. Mâine...
Trebuie să văd dacă e întreagă.
Pe aici.
Îmi mai povesteşti despre New York, în seara asta?
Da.
Pare în regulă. Am făcut o călătorie pe cinste...
- E pregătită? - Aşa se pare.
O vei folosi acum? Vei pleca în timpul tău?
Cred că aş putea.
Pare atât de demult...
Nu. Ar trebui să pleci.
Vreau să te întreb. ÎI iei pe Kalen cu tine?
De ce?
Alexander, ia-l în timpul tău. Vrei să faci asta?
- Mara, de ce? - Te rog!
Tu nu ştii. Ia-l de aici!
Mara, ce se întâmplă?
Au venit mai devreme! Trebuie să-l luăm pe Kalen!
Kalen!
Mara!
Stai aici! Rămâi în grup!
Fugi!
Mara!
Unde i-au dus? Trebuie să-i urmărim!
- Trebuie să-i găsim! - Noi nu facem aşa.
- De ce nu? - Aşa trăim noi aici.
Cum puteţi să nu faceţi nimic?
Cum să te fac să înţelegi? Aşa cum e ziua şi noaptea.
- Ziua şi noaptea? - Aşa e lumea noastră.
De ce nu ripostaţi?
Să ripostaţi! De ce nu?
Cei care se împotrivesc
sunt luaţi primii.
- Ştii unde sunt duşi? - Nu.
- Se mai întorc? - Nu.
- L-a urmărit cineva? - Nu ştiu.
- Ce-i cu Morlock? - N-avem voie să vorbim.
Kalen, ascultă-mă!
Uneori, acceptăm ce se întâmplă, chiar dacă nu vrem.
Iar alteori trebuie să luptăm, chiar dacă ne este frică.
Ştiu că e greu de înţeles. Crede-mă că ştiu.
Lor le este frică, dar ţie îţi cer să nu-ţi fie.
Vrei să-mi spui ceea ce ştii?
O putem salva.
Te rog.
Când sunt luaţi, noi nu avem voie să vorbim despre asta.
- Dar ştim cu toţii un loc... - Ce loc?
Acolo unde sunt fantomele.
Aici este.
Bun venit la Sistemul Vox. Cu ce vă pot ajuta?
E în regulă.
Cu ce vă pot ajuta? Ce vă pot oferi?
Să vedem... Henry James. Da sau nu?
Nu, e prea deprimant. Mai bine Hemingway...
Nu... Prea plin de transpiraţie...
Platon, Proust, Pinter, Poe, Pound? Nu...
Operele complete ale lui Martha Stewart?
Am găsit! Jules Verne! Vi se potriveşte perfect.
- Memorie fotonică, zici? - Ce-a mai rămas din ea... Din ele.
Eu sunt ultimul,
iar "aceste fragmente le-am salvat din ruine". T.S. Eliot.
Încă nu ştii de el, dar este deprimant şi totuşi divin...
Îmi pare rău. Secţia Împrumuturi nu funcţionează, pe moment.
Dar le am pe toate aici. Fiecare pagină a fiecărei cărţi...
Poţi să-mi spui ce se întâmplă aici?
Sursele mele nu mai sunt de încredere, iar informaţiile mele sunt învechite,
dar, dacă înainte exista o singură rasă, acum sunt două.
Una deasupra, una dedesubt.
Două specii distincte care au evoluat.
- Şi cum supravieţuiesc cei de jos? - Asta e întrebarea, nu?
Nu pot să cred!
Dacă nu-ţi plac răspunsurile, n-ar trebui să pui întrebări.
Uită-te la ei!
Nu ştiu nimic despre trecut. Nu au ambiţii pentru viitor...
Sunt atât de norocoşi...
De ce spui asta?
Îţi poţi imagina cum e să îţi aminteşti chiar tot?
Îmi amintesc fetiţa care m-a întrebat de dinozauri, acum 800.000 de ani.
Îmi amintesc ultima carte pe care am recomandat-o...
"Priveşte acasă, Angel", Thomas Wolfe.
Da, îmi amintesc chiar şi de tine.
Călătorii în timp, aplicaţii practice.
De unde ştii despre acei Morlock, dacă nu poţi ieşi de aici?
A existat un Eloi care a reuşit să scape.
El mi-a spus tot.
Am petrecut mulţi ani împreună. Stând de vorbă...
Conversaţia e incompletă acum, dar încă îmi amintesc.
E plăcut să ai un prieten.
Atunci, tu ne poţi ajuta să-i găsim pe acei Morlock. S-o găsim pe Mara.
Iar dacă adevărul e atât de crunt, îţi va bântui visele mereu?
Sunt obişnuit.
Prietenul meu zicea că vine de la răsărit, din junglă.
- Poţi să-mi descrii? - Nici nu trebuie.
Urmează sunetul respiraţiei.
În vis, mă îndreptam spre el.
Dar cred că e menit să ne ţină departe.
- Aş putea să mă duc singur. - Nu.
Mara s-ar supăra pe mine, dacă ai fi rănit.
Am s-o găsesc.
Du-te în sat şi aprinde un foc, ca să găsim drumul spre casă.
- Faci asta pentru mine? - Ţi-am pierdut ceasul.
Mi l-au luat din cameră. Îmi pare rău.
De ce să-l fi luat?
Idiot...
Mara...
Mara?
Mara...
Vino mai aproape. Nu muşc.
- Te surprind? - Da. Puţin.
Noi nu am fost mereu aşa.
După ce Luna a căzut de pe cer,
Pământul nu a mai putut să întreţină speciile.
Unii au reuşit să rămână deasupra. Ceilalţi s-au ascuns în subterane.
Apoi, secole mai târziu, când am încercat să ieşim la soare,
n-am mai putut.
Aşa că ne-am împărţit în caste.
Unii sunt ochii şi urechile noastre. Alţii sunt muşchii şi tendoanele.
- Te referi la vânătorii voştri. - Da.
Crescuţi ca animale de pradă, dar şi să ni se supună.
Casta mea s-a concentrat asupra abilităţilor cerebrale.
Voi le controlaţi gândurile.
- Nu numai pe ale lor. - Poporul Eloi...
Deci nu e de ajuns că îi vânaţi ca pe nişte animale!
Ăsta e rolul lor aici.
- Să vă fie vouă hrană? - Da.
Iar cei potriviţi, ca să populeze coloniile noastre.
Eu sunt doar unul dintre mulţi.
Cum poţi vorbi despre asta cu atâta detaşare?
Te-ai gândit câţi mor? Te-ai gândit ce faceţi?
Cu toţii plătim un preţ. Alexander...
Nu te teme, eşti în siguranţă. Eu îi controlez.
Fără acest control,
ar epuiza rezervele de hrană
în câteva luni.
"Rezervele de hrană?!" Sunt fiinţe umane!
Cine eşti tu,
ca să pui sub semnul întrebării o evoluţie de 800.000 de ani?
Asta e o denaturare a tuturor legilor naturii!
Ce e călătoria în timp,
dacă nu jalnica ta încercare de a controla lumea din jur?
Zadarnicul tău efort de a primi răspuns la o întrebare...
Crezi că nu te cunosc, Alexander?
Pot să-ţi citesc amintirile şi coşmarurile.
Visele...
Eşti un om chinuit de acele cuvinte cumplite:
"Ce-ar fi dacă?"
Tată!
Ai construit maşina timpului, pentru că Emma a murit.
Dacă ea ar fi trăit, maşina n-ar mai fi existat.
Atunci, cum îţi poţi folosi maşina, ca să te întorci şi s-o salvezi?
Eşti rezultatul inevitabil al propriei tale tragedii.
Aşa cum eu sunt rezultatul inevitabil... al vostru.
Ţi-ai primit răspunsul. Acum pleacă!
Ai ceva ce îmi aparţine.
Fiecare cu propria lui maşină a timpului, nu-i aşa?
Suntem purtaţi înapoi în timp de către amintiri,
iar înainte, în viitor,
de către visuri.
Uiţi un lucru.
"Ce-ar fi dacă?"
Ce faci cu ea?
Modific viitorul.
Aşteaptă aici!
Fugi!
Mai repede!
Alexander!
Îmi pare rău că ţi-ai pierdut maşina.
Nu-i nimic. Era doar o maşinărie.
Toţi cei de faţă s-au ridicat şi au privit
cum cei trei băieţi morţi înaintau către altar.
Tom era în frunte, urmat de Joe şi de Huck,
care era îmbrăcat în zdrenţe şi se furişa timid în urma lor.
Se ascunseseră într-un balcon nefolosit
şi îşi ascultaseră slujbă de înmormântare.
Mătuşa Polly, Mary şi Harperii se aruncară asupra lor...
Ăsta e locul.
Aşa este.
- Dar nu e nimic aici. - Atunci era altfel.
Laboratorul meu era aici.
Bucătăria era acolo, unde e copacul.
Oricum, doamna Watchit nu mă lăsa vreodată să intru în bucătărie.
Nu ştiu ce să vă spun, domnule. A lipsit toată săptămâna.
- Ai idee unde a plecat? - Nu, domnule.
Aici era sera. Aveam şi o grădină.
- "Gren tor'mar'tas"? - Da...
- Mă bucur... - Domnule?
Mă bucur că a plecat. Poate a găsit un loc în care să fie fericit.
Aici e casa mea.
Casa lui...
Cu mult timp în urmă.
Eu şi Molly vrem să angajăm o menajeră.
Care să stea la noi şi să aibă grijă de Jamie... Vă interesează?
Poate... Doar până se întoarce conaşul.
Desigur.
Dar se va schimba câte ceva. Eu ţin casa aşa cum trebuie.
Nu mă îndoiesc.
Vă sun dimineaţă, să ne înţelegem. Noapte bună, doamnă Watchit.
Noapte bună, domnule Philby.
Domnul fie cu tine, băiete...
Domnul fie cu tine.
Sub sync: HighCode
Subtitrarea: PRO VIDEO
Adaptarea: SDI Media Group